Jeg skriver min klumme fra det sørgelige, smukke land Vietnam, -
- langt fra min barndoms Savannah. Jorden er grøn og frodig.
Men når den eksploderer, er det rødt støv, der fylder ens øjne.
Man gnider dem og ser den soldat, der lige spøgte med dig før.
Han er bevidstløs. Måske død. Man ser op for at tilkalde hjælp, -
- og rundt om en venter det tålmodige land på at få fred igen.
- Han ser ud til at have det bedre. - Deres besøg betyder meget for ham.
- Er det ikke ..? - Paxton Andrews. Jo.
Hun skriver klummen "Besked fra Nam". Hun kommer for at få historier.
Men hun giver mere, end hun får. Hun er god nok.
- Du ser bedre ud. - Miss Andrews? Davs.
Du kan nok ikke huske mig.
Cu Chi. Kaptajn Quinn, ikke sandt?
Det var ikke rart. Jeg troede, du ville skynde dig hjem.
Hvor længe er det siden?
To måneder, tre uger, fire dage ...
... og seks en halv time.
- Er I stadig ved Cu Chi? - Ja.
Så vil jeg stadig gerne se de tunneler, hvis jeg må.
Hvad siger du til en kop kaffe?
Faktisk har jeg glædet mig til basens berømte burger og en milkshake.
Det lyder godt.
Mor ville have mig på Sweet Briar.
George ville have mig gift med en pæn sydstatsdreng.
Jeg måtte bare væk. Det blev Berkeley. Det var pragtfuldt.
Det var så der, jeg mødte Peter. Vi var sammen i lang tid.
Da han døde, ville jeg vide hvorfor.
Du gjorde tidligt oprør. Jeg var hele møllen igennem.
West Point, ægteskab, børn.
Nam frigjorde mig på en måde. Det er min anden tørn.
Sidste gang jeg var hjemme, kunne min kone have levet på månen.
Vi taler slet ikke det samme sprog mere. Så jeg tog ud igen.
Måske er vi to alen af ét stykke. Vi lever begge livet farligt.
- Læser du digte? - Ja.
Jeg har haft et par linjer i hovedet i årevis.
"To veje gik i hver sin retning i skoven."
"Og jeg tog den mindst benyttede."
"Det har gjort hele forskellen."
- Robert Frost. Kan du lide ham? - "Den ubenyttede vej".
Måske er vi to alen ud af ét stykke.
Jeg vil gerne se mere til dig.
I lige måde.
Der var 21 sårede og tre dræbte. Alle mænd og lig blev bjærget.
Andrews og jeg var ved Bien Hoa, og antallet af ofre er langt højere.
Er det ikke lidt svært at se bag fronten? 21 sårede og tre døde.
Det var alt, mine herrer ... og damer.
- Vil du spise med min dame og mig? - Tak, men Bill og jeg har planer.
- Nu igen? - Hold nu op.
- Vi ved alle sammen, han er gift ... - Han er en tunnelrotte.
Det er pissefarligt. Og hvad med dig? Er du ovre din unge mand?
Nej. Det kommer jeg sikkert aldrig. Men livet tager jo over, ikke?
Når Bill og jeg er sammen, ved vi, hvor vi står. Og vi morer os.
Sådan har jeg det også med France.
Hvad med en firkant? Klokken syv?
Jeg ved aldrig, hvornår han kommer. Men jeg kan lægge en besked til ham.
Nå, France. Hvad hedder din søn?
An. Vis hende billedet.
Jeg ville ikke være mere stolt af knægten, hvis han var min.
- Lige så smuk som sin mor, ikke? - Bedårende.
- An elsker Ralph. - Miss Andrews?
- Jeg så beskeden til kaptajnen og ... - Er der sket noget?
Kaptajnen og jeg skulle af sted sammen. Han blev bare forhindret.
Jeg lovede bare at give besked.
Det er ikke dig. Han synes, pressen er overflødige folk, der bare går i vejen.
lsær kvindelige journalister.
Bliver du altid så bekymret for Bill?
Han fører krig, Ralph. Jeg går lige på dametoilettet.
- Synes du, hun er for glad for ham? - At forelske sig midt i et mareridt.
Så inviterer man sorgen.
Hvis den ene dør, og man ikke er gift, har man ikke engang ret til at sørge.
Jeg går også på toilettet.
Jeg er ked af, at Ralph irriterede dig.
Ralph har ikke ret til at mene noget om Bill og mig, når han ikke selv ...
I to er tydeligt forelskede og ledige, og I er jo heller ikke gift endnu, vel?
- Han har ikke ret til at kritisere mig. - Se her.
Se. Den føles ens, men det er den ikke, Paxton.
Min hud er mørk.
Det er fint nok her i Vietnam, men det duer ikke i USA.
De vietnamesiske kvinder, der er rejst dertil, vender tilbage.
De har det meget dårligt i USA.
Jeg, Ralph og min elskede lille An ville også få det dårligt.
Her er vi lykkelige.
Der ville vi være meget ulykkelige.
Sådan er det ikke for alle. Det behøver det ikke være.
Nej, men sådan er det bare. Det ved jeg.
Og han rejser hjem en dag.
Han tror det ikke, men det gør han.
Så det nytter ikke at blive gift.
Men lige nu er det dejligt. Og det betyder alt. Det skal det.
- Hej, smukke. - Nå, skal vi så få noget at spise?
- Bestil du bare. Vi går ud og danser. - Hvor var det godt, du kom.
Din sergent bryder sig ikke om mig. Og ikke kun, fordi jeg er journalist.
Tony er bare lidt alvorlig. Som han ser det, er vi her for at føre krig, -
- og følelsesmæssig involvering står bare i vejen for ... sejren.
Men vi ville jo også netop undgå at blive involveret, ikke?
Åh, Paxton. Jeg ved godt, vi ikke skulle involvere os, -
- men det er sgu sket for mig.
Jeg tror, jeg er forelsket i dig.
Fandens, jeg er vist forelsket i dig.
Åh, Bill.
Jeg kan ikke.
Jeg er ked af det. Det er for hurtigt.
Det er krigen også.
Men jeg kan ikke love dig noget, det skal guderne vide.
Jeg ved ikke engang, hvad jeg skal sige til Debbie ... ungerne.
Alt det, der hører til tiden før dig.
Intet derhjemmefra føles virkeligt herude.
Ingen løfter. Intet pres.
Jeg ringer.
En kaptajn, jeg kender, kalder krigen hurtig. Han har ret.
Jeg var ikke voksen, da jeg ankom til Vietnam. Det bliver jeg hurtigt.
Her kan man ikke stå på sidelinjen, men kun hoppe i og lade det ske -
- og så komme videre i teksten. Følelserne kommer først senere.
Og så bliver man ældre.
Vi tager tilbage til Saigon. Hvor er Andrews?
Dernede.
- Har du sendt hende ned i tunnelen? - Hun har plaget om det i ugevis.
- Hvad fanden tænkte du på? - Hun har set kampe og lig.
Hun insisterede, så hvorfor ikke?
Ti minutter. Hvor fanden er hun?
- Der er ikke flere svin i live dernede. - Men de døde stinker helt herop!
Kom.
Her.
Nyder du det? Har du nu bevist det, du ville? Hvor er din ansvarsfølelse?
Klap i. Jeg var kun nede i ti minutter. Ingen viet cong'ere i sigte.
Gu var det fælt. Men fyrene her er der dag ud og dag ind. Miner overalt.
Og hvis fjenden stinker af død, er det en god nyhed.
Hvor lang er tunnelen?
Kom, så skal jeg vise dig det.
- Kaptajn? Må jeg tage fri? - Fint nok.
Jeg vil tale med dig.
- Kaffe? - Det er fint her.
Jeg beklager, at du synes, jeg er en slet person.
Det er sagen uvedkommende. Kaptajnens følelser skræmmer mig.
Han har reddet utallige menneskeliv.
Og nu sætter du hans røv på spil og kan ikke engang se det.
Det kræver sin mand at overleve.
Kaptajnen kravler rundt hver dag, -
- og han tænker hverken på sine mænd, sig selv eller fjenden dernede.
Han tænker sgu på dig og den søde kløe, du gør alt for at holde i live.
- Du aner ikke, hvad du taler om. - Hvad skal kvinder overhovedet her?
Dit indtryk af kvinder er indskrænket!
Du kunne lære mere af kaptajnen end at overleve.
Uanset hvad, gør du ham livet farligt!
- Du ser ked ud af det. Noget galt? - Jeg har bare tænkt over noget.
Din opgave taget i betragtning er det måske ikke så klogt at distrahere dig.
Skulle det ikke være klogt, at du distraherer mig?
Paxton. Du er det klogeste, der nogensinde er hændt mig.
- Nu hvor jeg har set tunnelen ... - Hør nu. En flaske Chardonnay, tak.
AF HELE MIT HJERTE
Tag det på. Altid. Tvivl aldrig på, at det passer.
Jeg skal mødes med Debbie i Hong Kong om en uge.
Jeg aner ikke, hvad jeg skal sige til hende. Der er jo børnene og ...
Hun er ikke som dig. Hun er til bridge og skoleforening og officerskoner.
Hun bliver så lamslået. Og såret.
Ved du hvad?
Jeg går en tur med dig og spiser en hamburger og taler ...
... og så har jeg lyst til aldrig at sige farvel.
Dans nu med mig. Resten kan vi altid bekymre os om.
Sid ned.
Jeg har også noget til dig.
Det var min fars. De første digte, han nogensinde præsenterede mig for.
Robert Frost. Du milde.
Den første gang vi mødtes, og du citerede Frost, var jeg helt paf.
Fortæl mig om din far.
Han præsenterede mig for meget. Digte, baseball ...
Da jeg var ti, døde han.
Så fandt min mor ud af, at han havde haft en anden.
Hun havde altid været kold, men det gjorde det værre.
Men jeg ændrer aldrig mening om ham.
- Jeg kan ikke tage imod den. - For sent. Jeg har dedikeret den.
Jeg ventede bare på det rette øjeblik.
"Til Bill."
"De her digte minder mig om dig. Stærk, ærlig ...
... og smuk."
Ralph sagde noget i dag om, hvordan krigen påvirker folk. At alt overdrives.
At man ikke kan stole på sine følelser.
Du kan stole på det her.
Jeg elsker dig.
Du har ikke tænkt dig at sige det, vel?
Gid jeg kunne. For det tror jeg, at jeg gør.
Men jeg kan ikke sige det endnu.
Ja? Paxton? Skulle vi noget så tidligt?
Nej, men Bill skulle have været her i forgårs, og han har ikke ringet.
- Jamen ligefrem at tage derud? - Jeg ved det godt.
Sergenten skælder mig sikkert ud, og der er sikkert intet sket med Bill.
Men jeg er nødt til at vide det. Tager du med som moralsk støtte?
Åh, Pax ... Godt, hvis du insisterer.
Jeg henter dig om 20 minutter.
Noget galt, Ralph?
- Hvad vil du her? - Rolig nu.
Så lykkedes det for dig. Jeg advarede dig, men du ville ikke lade ham være.
Han kom tilbage fra Hong Kong og gik direkte ned i en tunnel. Helt forvirret.
Han tænkte ikke på andet end dig, og nu er han død. Du slog ham ihjel.
Hun slog ham ihjel! Hvad laver du her? Ville du se liget?
Han er væk. Han er helt væk.
Hans ting. Jeg må have noget tilbage.
Hvor skal du hen?
- Er Bills ejendele blevet sendt hjem? - Vil du også have en souvenir?
Jeg gav ham en bog, som jeg havde dedikeret til ham.
Og nogle billeder af mig.
Uanset, hvad hans kone ved, behøver hun ikke få det penslet ud.
Uanset, hvad han fortalte hende, vidner de stadig om et frygteligt svigt.
Jeg beder dig. Det er ikke for min skyld.
Det var alt, hvad jeg kunne finde.
Miss Andrews ...
Han reddede mit liv ... igen og igen.
Jeg burde have været der for ham.
For han var ... Han er den bedste.
Det ved jeg godt.
Paxton?
Jeg ved, du er der. Luk så op, for fanden.
Du har overskredet fem deadlines.
Receptionen gav mig nogle beskeder til dig. Nogle af dem er fra mig.
De fleste er fra Ed Wilson fra The Sun.
Det er på tide, du tager hjem, Paxton.
Min mor døde for en måned siden.
Jeg tog ikke hjem til begravelsen.
Hun spurgte engang, om jeg ville komme, hvis hun blev syg.
Men hun blev ikke syg. Hun døde bare.
Jeg satte mig for at skrive om Bill. Men jeg kan ikke.
Jeg fik aldrig sagt, at jeg elskede ham.
Det ved jeg ikke engang, om jeg gjorde.
Ja. Det er altid det, man ikke fik gjort, der gør mest ondt.
Men du skal nok komme dig med tiden. Tag nu tilbage til USA.
- Bill sagde, intet føltes virkeligt der. - Måske ikke.
Men hvis det her er det eneste, der føles virkeligt, er vi alle på spanden.
Dit halve år er for længst ovre.
Din avis vil have dig hjem. Og Bill er væk.
Pust ud, Pax.
Elsker du stadig Vietnam bagefter, så få nogen til at sende dig retur.
Der er reserveret plads til dig på flyet i dag, og jeg sætter dig på det.
Vi har intet rørt, siden mor døde.
Vi har ventet på dig.
Du var jo hendes eneste datter.
Og Allison holder naturligvis strengt på formerne.
Jeg vil ikke have noget.
Og jeg lader nødig Allison være alene om at ordne alt.
Men tror du ikke, det er lettere for hende at gøre det uden indblanding?
Kloge ord, Paxton. Allison ved præcis, hvad der skal gøres.
Jeg forsonede mig med mor, før jeg tog til Nam.
Hvis det er i orden, er der et par billeder, jeg gerne vil have.
- Jeg har ingen af hende eller far. - Mig lige meget.
Hvad vil du nu tage dig til?
Jeg skal da gerne finde noget til dig i Savannah.
Jeg kommer til at være på farten. The Sun vil have en ny klumme.
"Besked fra Amerika", vistnok. Et par landsdækkende aviser har købt den.
Så jeg vil nok køre rundt og lede efter lidt virkelighed.
BESKED FRA AMERlKA
- Miss Andrews, sir. - Paxton ... Hvor ser du godt ud. Hej.
- Alt vel? Hvordan har familien det? - Skønt. Du skal se mine børnebørn.
- Kommer du på besøg? - Naturligvis. Jeg glæder mig.
Jeg har læst din klumme i flere måneder. Du har været overalt.
- Hvad synes du? - Professionelt skrevet. Lokalkolorit.
- Men ..? - Det er rart at se, du har det godt.
Folk vender hjem fra Vietnam plaget af alskens viruser.
- Og sådan som du så ud i starten ... - Ed.
Der er ikke noget i vejen for, at du skriver din klumme resten af livet.
Min ærlige mening?
Ingen af dem rummer den lidenskab, som "Besked fra Nam" havde.
Der er værre ting end viruser.
Drømme, der gør en trøstesløs.
Jeg ved det godt. Masser af soldater får terapi på grund af mareridt.
Det er ikke den slags drømme.
Jeg drømmer om uforlignelige rismarker.
Nerie blandet med duften af brændende trækul.
Sort, blankt hår snoet op på smukke kvinders hoveder.
Jeg vågner og føler et sådant afsavn ...
... at jeg ikke tror, jeg kan klare at føle sådan igen. Men det gør jeg.
Næste nat eller den næste igen.
Hvis der findes en anden virkelighed her i verden, -
- så er jeg bare blind for den.
Hvornår vil du af sted?
SAIGON LUFTHAVN
- Halløj, D.D. - Hej.
Velkommen tilbage.
Jeg vil ud på landet og lære det ægte Vietnam at kende. Lydene. Duftene.
Min klumme skal handle om landet, ikke kun om krigen.
Kan I hjælpe med at finde et hus?
Vi har værelser til overs.
Vi laver dig en suite. Og som kvinde fra USA skal du også have eget bad.
Lige under det ovenpå. Det er et ægte vietnamesisk hus i udkanten af byen.
- Billig husleje. - Ralph er tit ude at skrive.
Nogle gang når han ikke hjem om natten ... eller i flere dage.
Er du bange? Er det blevet farligt at bo alene?
Nej. Lidt. Du skal ikke lege vagthund.
Nej, ikke vagthund.
Ralph og jeg er gravide. Og hvis han ikke er hjemme, når jeg skal føde ...
Hvor er det vidunderligt!
Hvorfor har du ikke sagt det før? Hvornår har du termin?
December.
- Jeg ved ikke. Jeg er ingen jordemor. - Nej, heldigvis.
Men du kunne få hende frem til sygehuset. Hvad siger du?
Stedet er lige dig. Privat suite. Og An får ikke lov at vække dig.
Hvis I virkelig mener det, er det en aftale.
Fint.
Det var alt for nu, gutter ... og damer.
- Visse ting forandrer sig aldrig. - Vise ord.
Davs, Johnson.
Miss Andrews ... Må jeg tale med dig?
- Det er så længe siden, sergent ... - Jeg har kun gode intentioner.
- Skulle jeg virkelig tro på det? - Vil du ikke nok?
Fint. Det er i orden, Ralph. Bill holdt jo af fyren.
- Har du en bil? - En jeep.
Fint, så kan du give mig et lift.
Jeg hørte, at du var tilbage, men da jeg ringede til hotellet, var du rejst.
- Derfor tog jeg til pressemødet. - Femtids-fjolleriet. Glem det.
- Hvordan var det at være hjemme? - Sært. De har slet ingen forståelse.
Det er derfor, jeg tog af sted for fjerde gang. Synes du, jeg er sindssyg?
Bill plejede at sige, -
- at man skulle være sindssyg for at være tunnelrotte. Han havde ret.
Eller meget modig. Eller begge dele.
Er det din bil?
Det, du gjorde, da du gik tilbage efter Bills ting ...
Det var beundringsværdigt og fortjente respekt, som jeg ikke viste.
Og du fortjente at få den gengældt, og det gjorde jeg heller ikke.
Jeg har bare aldrig mødt en kvinde, der var sådan. Bill var heldig.
- Ikke just. - Miss Andrews.
Bill tog ikke let på sit liv eller på noget andet. Han var ked af det ...
Han var fuldstændig vild med dig. Men det gjorde ham aldrig letsindig.
Han begik bare en fejltagelse.
Man må aldrig gå ned i en tunnel uden forudgående rekognoscering.
Han ville vel ikke bede sine mænd om at gøre det. Han tænkte ikke på dig.
Heller ikke på sin kone. Han tænkte på sine mænd.
Det var svinsk af mig at lade det gå ud over dig.
Jeg indså det kort efter, men da jeg kom til Saigon, var du allerede rejst.
Måske havde du ret, sergent.
Når man er for optaget af nogen, er man måske farlig for sine omgivelser.
Det håber jeg ikke. Du har rumsteret i mine tanker de sidste otte måneder.
Ved du hvad, D.D.? Jeg aner ikke, hvor du bor.
Ude i Gia Dinh. Du kører vist lige forbi.
Man ser ikke så mange kaptajner som ham. I hvert fald ikke fra West Point.
Han påtog sig ofte andres byrde.
Selv den lavestrangerendes. Men det ved du vel.
Han holdt meget af jer alle.
De er fra et tempel i nærheden. De går forbi hver dag.
Jeg elsker den lyd.
Det er et meget blidt land. Nogle gange.
Ja. De fleste soldater ...
De fleste ser det ikke. Og derhjemme bliver folk mere og mere ligeglade.
Det er en frygtelig krig. Der er gået så mange år.
Det er svært ikke at blive ligeglad, når man ikke er her.
Har du familie, sergent?
Joey. Han er ni.
Jeg ser ham ikke så tit, for hans mor og jeg ...
Jeg blev indkaldt. Det blev min storebror ikke.
Så han endte sammen med min kone, og nu kalder Joey ham for far.
Så det er ikke så hyggeligt, når jeg dukker op.
Det gør mig ondt. Sådan noget skidt.
- Mere kaffe? - Det er ved at være spisetid.
Du skulle vel ikke have lyst til ..?
- Spiser du kinesisk? - Jeg elsker kinesisk.
Før var jeg håbløs i et køkken, -
- men min veninde France har lært mig at lave kinesisk.
Hvis du har mod på det ... Men det kræver, at vi går på indkøb.
Af sted.
Nej, nej. Den her og den her.
Ingen forstår sig på grøntsager som kinesere, måske undtagen italienere.
- Undtagen din mor? - Jeg er vokset op på grønttorvet.
Min fars lille bod endte som en gros.
Jeg mangler kylling.
Jeg plukker. Du tilbereder.
Krigen handler ikke kun om lig, men også om hjemløse vietnamesere, -
- der flygter uden at vide hvorhen. Men livet skubber dem videre.
Der fødes børn. Gamle kvinder dør. Par finder gemmesteder at elske på.
Folk ler, og mens kærligheden hviskes, berøres og drømmes om, -
- glemmes rædslen et øjeblik. Men krigen fortsætter.
Jeg har tænkt på dig hele ugen.
Jeg tænker kun på, hvornår vi skal ses igen.
Jeg tror, jeg er ved at forelske mig i dig.
- Hvad? - Ikke noget.
Jeg bringer ikke andet end ulykke. To mænd er døde. Du er den tredje.
Ingen har styr på den her krig eller på Bills og Peters skæbne.
Hold op med at føle, det er din skyld, og hold op med at flygte fra mig.
Kom.
- Er du vred på mig? - Jeg er vred på mig selv, for fanden.
Det hele er min skyld, ikke din.
Jeg gav dig skylden for Bills død. Det vil jeg fortryde resten af mit liv.
Duk jer!
- Hjælp mig! Min kone er fastklemt. - Skynd dig væk herfra.
Hjælp ... Så hjælp mig dog!
Jeg kan ikke løfte den.
Du har brug for mig.
Træk.
Hold dig tæt ved mig.
- Hvor ser jeg rædsom ud. - Nej, du gør ej.
Kan du huske det, du sagde tidligere?
At det, der skete, ikke er min skyld.
Ja. Og jeg mente det.
Da bomberne sprang, og du pludselig var væk, -
- gik det op for mig, at du havde ret.
Vi træffer alle vore valg.
Bill og Peter traf deres egne valg, ikke mine.
Så kunne jeg se, hvordan jeg næsten smed det hele væk uden at vælge.
Jeg elsker dig, Tony.
Sikker? For det går ikke, hvis ikke du er ...
Jeg vil altid være her, Campobello.
Paxton ... jeg beder dig .. !
Åh, Pax!
- Tilkald en ambulance! - De er alle sammen optaget.
- Vi kører dig. - Det er der ikke tid til. Barnet ...
Barnet kommer nu!
Er du sikker? Det er bedre på syge ...
- Har du forstand på det her? - Ikke meget, men nu sker det.
Godt. Slap af. Det skal nok gå. Og pres!
Pres ...
Sådan ja. Og pres ...
Der er hun jo. Det var det.
Klip den over. Lad os få dig op at sidde.
Du fik en lille pige.
En pige?
Vi fik en pige.
Vi har besluttet os for, at blev det en pige, skulle hun hedde Pax Tran.
Nogle gange er Vietnams ansigter uskyldige.
Børns ansigter lyser op i krigens mørke.
Vi hævder at ville hjælpe dem, men hjælpen er en illusion.
Vi indser langsomt, at vi er lige så hjælpeløse som dem.
Vietnam kan knuse vore hjerter.
Jeg har lige være i Na Trang. Alle vejrer noget stort de næste par dage.
Tag og send et par folk derud.
Hvad er der sket?
Hvor er Ralph? Er han ikke kommet tilbage endnu?
Kom med ind på mit kontor.
- De fik ram på ham, ikke? - Artilleriet var i kamp.
Selvfølgelig var Ralph midt i det hele.
Åh, Ralph ...
Der findes ingen ven som dig i hele verden. Ikke for mig. Aldrig.
France ved det desværre ikke endnu.
- Vi ventede på dig. - Måske er Tony der allerede.
Vi havde en aftale.
- Hun må da være her. - Jeg bankede på og kaldte. Intet.
France?
- De tager sig en lur. - Åh gud.
Hvad?
Intet.
- De må have taget gift. - Hvem fortalte hende det?
Fandens ... Fandens!
"De ringede og fortalte, at Ralph er død. Mine børn og jeg vil lide."
"Vi har boet sammen med en amerikaner."
"Hellere slutte os til Ralph end sulte i byens gader."
"Du er et godt menneske, Paxton. Tilgiv mig, jeg elsker min ..."
Hun er i live.
Hun skal væk herfra.
Ellers bliver hun smidt i rendestenen. Hun er eurasier.
Saml lidt ting. Jeg tilkalder politiet, og så kører vi.
Jaså. Jamen tak, og undskyld ulejligheden.
Ministeriet arrangerer ikke adoptioner uden bevis på, at faderen var fra USA.
Ralph registrerede hende aldrig på ambassaden.
USA støtter flere børnehjem i Saigon. De er alle overfyldte, -
- men når huset og tingene er solgt, vil pengene lette barnets tilværelse, -
- så hun er sikret mad og tøj.
- Læg ud med hjemmet An-Lac. - Vi kan få hjælp på hotellet.
Hvad sker der, når I rejser? Det gør I en dag. Vil I aflevere hende på vejen?
Så har hun bedre af at få besøg af jer på et hjem.
Bliv bare her på kontoret, så længe I vil.
BØRNEHJEMMET AN-LAC
Vi har over 100 børn.
Mange af dem er sårede.
Her på An-Lac mener vi, at børn skal vokse op der, hvor de er født.
Det her bliver Pax Trans vugge. De yngste ligger tæt ved sygeplejersken.
Er De miss Andrews fra avisen? Mange vietnamesere læser den.
De forstår vores land. Ingen vietnameser kan klare barnegråd.
Så Pax Tran vil tilbringe mere tid i en favn end i en vugge.
- Det er så uretfærdigt! - Hold nu kæft. Det er da klart.
Det er vores barn. Vi bragte hende til verden.
Vent, nu har jeg det.
Jeg går på ambassaden og lader mig registrere som faderen.
Når de begynder på alt det fis med, at jeg er enlig far, for det gør de ...
Så siger du, at du er gift, ikke?
Vil du? Vil du gifte dig med mig?
Ja ...
Miss Andrews? Må vi komme indenfor?
Brylluppet er på ambassaden. Har Tony ikke fortalt jer det?
Jeg er major Hammer. Kaptajn O'Connel og jeg har dårlige ...
- Miss Andrews, det gør mig ondt ... - Vil I ikke nok lade være?
Forstår l, Tony og jeg skal giftes i dag.
- Han er meldt savnet. - Savnet? Hvor? Hvordan?
Fjenden rykker altid frem i ly af uvejr.
En gruppe blev sendt ud og blev lokket i baghold. Alt eksploderede.
De trak sig tilbage med svære tab.
De vendte tilbage til Cu Chi uden sergent Campobello.
Så måske ligger han såret derude?
Vi ved det ikke. Det er det, vi siger.
Såret, taget til fange ... måske død. Vi ved det ikke.
- Så må vi jo ud og lede efter ham. - Miss Andrews.
De kan ikke gå rundt og spørge, om folk har set sergenten. Det går ikke.
Hvorfor ikke? Det er mit job. Jeg vil spørge krigsfangerne, de sårede, -
- de lokale og alle andre, der måske ved noget om Tony. Farvel, de herrer!
NOVEMBER 1970 NI MÅNEDER SENERE
Har De set den her mand?
Så mange soldater er meldt savnet i det her lille land.
Deres kære lever i uvished og venter på et telefonopkald fra Washington -
- og dør lidt hver dag af at vente.
Der går måneder, år.
Ved de tapre, forsvundne mænd, at de ikke er glemt?
Og er de i live?
De af os, der er så heldige at være i Vietnam, kan selv lede efter dem.
Vi tager en dag ad gangen med håb, ildhu og beslutsomhed.
Fuldstændig i blinde går vi desperate ud i natten.
- Paxton? - Det er længe siden.
Tag en opstrammer. Kom nu.
Intet nyt. Intet spor af ham.
Der er slet ikke noget håb mere.
Jeg lovede altid at være her for ham.
Hvis han ikke er her, har han jo ikke brug for dig.
Før ... før drømte jeg om grønne rismarker.
Hvis jeg får noget søvn i dag, drømmer jeg om mudder.
Og død. Der lugter ikke af andet end død.
Når kvinderne her dræber deres egne børn med vilje ...
Min klumme er kørt fast.
Hvor gammel er du, Paxton?
26.
Du ser meget ældre ud.
Jeg skrev til The New York Times for nylig.
Tænk at skulle skrive for dem.
Jeg tilbød at dække fredsforhandlingerne i Paris for dem.
Jeg sagde, at jeg kunne tilbyde en bred vifte af erfaringsområder -
- og forståelse for principperne, og Gud ved hvad ellers.
- De faldt for det. - Hvor er det skønt, Paxton.
Så tager jeg dit glas. Skål for en knalddygtig skribent -
- og den bedste D.D., der nogensinde er landet i Saigon.
Jeg kommer til at savne dig, stump.
Det vil vi alle.
Lover du at besøge Pax Tran tit?
- Og hvis du hører noget ..? - Så hører du det også.
Jeg skal nok sende flere penge.
Hvis I skal i kontakt med mig, så ved de altid, hvor jeg er.
Jeg rejser fra Vietnam.
Hav det godt.
PARIS, JANUAR 1974 TRE ÅR SENERE
Forhandlingerne var ved at bryde sammen, -
- men så genoptog vietnameserne udvekslingen af krigsfanger.
De lytter til BBC World Service.
Jeg håber, min gode ven, at du siger til Pax Tran, at jeg elsker hende.
Sig det på fransk. Det forstår hun.
Hvad mon du hedder i Vietnam?
Hallo ..? Felix?
Tag det med et gran salt, men nogle krigsfanger samles i Tan Son Nhut.
En af dem så sergent Campobello i live sidste år.
Åh gud.
Hvordan har han det? Hvad sagde de?
Pressen måtte ikke få adgang til dem.
Samles de om fem dage?
Jeg er der inden da. Hvordan skal jeg dog takke dig?
Glem det. Jeg håber bare, han lever.
Løjtnanten hedder Peter Winthrop. Ja, Peter Winthrop.
Vi ses herovre. Hej.
Peter ...
Åh, Peter.
- Løjtnant Winthrop? - Miss Andrews? Han ligger derovre.
Sidste række. Nummer tre fra venstre.
Det ser værre ud, end det er. Han er lidt langsom, men han kommer sig.
Jeg er bare bange for, at han alligevel ikke ved noget.
Eller at han har dårligt nyt.
Jeg ved ikke, hvad fængslet hed.
Det fandt jeg vist aldrig ud af.
Det er vel et år siden ...
Lyder det ikke rigtigt?
Der flygtede et par mænd. Nej, vent.
Tre flygtede, to blev fanget igen.
Beklager, men de havde hængt mig op i tommeltotterne på det tidspunkt.
Jeg husker så dårligt ...
De to, der blev fanget, sagde, at den anden slap væk i live.
Han blev ikke skudt, og han blev heller ikke fanget senere.
Og det var sergent Tony Campobello?
Seje Tony. Han lærte os alle at overleve.
Han må have klaret den.
- Men et år er så lang tid. - Lægen skal se på dig nu.
Behold det bare. Jeg har flere.
Pas godt på dig selv.
Vietnam har ændret sig, mens jeg har været væk.
Det har krigen også. De fleste tropper er væk, -
- men vietnameserne kæmper videre indbyrdes. Bomber eksploderer.
Folk lever i frygt, lider og dør.
For os, hvis mænd stadig savnes, er livet fortsat en prøvelse.
Når USA helt forlader Vietnam, og deres skæbne stadig er ukendt, -
- vil prøvelsen blive en dyb smerte.
APRIL 1975 ET ÅR EFTER
- Se, om de kan blive makuleret. - Hvad sker der, Felix?
Så sker det. Vi lukker og slukker. Vil nogen blive til den bitre ende, -
- bliver det på ambassaden i det håb, at der er plads på helikopterne.
Vi må blive. Jeg har nyt om Tony.
- Han har anlagt skæg og ... - Det er slut nu!
Han er i live derude et sted, for fanden. Pax Tran. Åh gud!
- Giv mig hende. - Hvad vil du gøre med hende?
Du får ikke lov at tage hende med om bord uden et pas.
Men vi deler gruppevisum med The Pearl Buck Foundation.
De syge børn må blive i Vietnam.
De, der klarer helbredsundersøgelsen, rejser. Pax Tran vil også rejse.
Snart, håber jeg. I USA kan vi måske finde stabile hjem til børnene.
Måske vil du gense Pax Tran der. Jeg må gå. Meget travlt.
Det er ikke godt nok. Det er ikke godt nok!
PAS
Der bliver ikke udstedt flere pas eller visa i dag ...
Nej, du er vietnameser. Tilbage!
Jeg er amerikaner. Så lad mig dog komme forbi!
Luk lågen.
Hun er amerikaner. Luk hende ind.
Pax? Alt vel?
Sid ned.
I går forsøgte jeg hele dagen forgæves at skaffe visum til Pax Tran.
Hjemmet har lovet at få hende til USA, men andet vil de ikke sige.
- Har du nogen indflydelse tilbage? - Ikke den mindste. Det har ingen.
Jeg kan ikke engang hjælpe min husholderske gennem otte år.
- Hvad sker der her? - Barbarerne rusker i byporten.
De er her, før vi får set os om.
En attache skulle have briefet os ... for to en halv time siden.
- Honoratioreserne rejser nok, hvad? - Du milde, nej.
Først kommer patrontaskerne. Så honoratioreserne. Og så os.
Jeg har hørt grufulde rygter om, hvad de vil gøre ved eurasierne.
Frygtelige ting. Kidnappe dem. Sælge dem til militærbaser.
Misbruge dem.
Hør godt efter, folkens.
Det frarådes stærkt, at man forlader ambassadens område.
For det andet ...
Mr. Tomlinson? Hvad med de savnede?
Krigsfanger og savnede kommer i anden række nu.
Når forhandlingerne starter, vil regeringen gøre, hvad den kan.
- Med andre ord er de skrottet. - Jeg har lige modtaget en rapport.
I kan lige så godt få den at høre.
Dagens børnefly styrtede ned, da det lettede fra lufthavnen.
Der er formentlig mange alvorligt sårede.
Lad nu være! De smækker lågerne i nu. Du hørte det selv.
Miss? Tag mine børn. De er stærke. De vil arbejde hårdt for dig.
Det er gode børn. Tag dem!
Søster Thieu?
Åh gud. Det gør mig ondt.
- Var Pax Tran om bord? - Nej.
Hvor er hun?
Hun skulle rejse i morgen, men hendes far kom.
Hendes far? Lod du bare en fremmed komme og tage hende?
Hendes far ...
Tony!
Jeg troede aldrig, jeg ville se dig igen.
Søster Thieu havde ret. Du er Pax Trans far.
Du kom tilbage til mig.
Åh, skat. Kan du klare turen til ambassaden?
Når jeg er nået så langt, kan jeg også klare det.
Du må ikke give op nu.
Vi er amerikanere! Luk os ind!
- Jeg elsker dig, D.D. - Jeg elsker også dig.
Mor spurgte engang, om jeg troede, kærlighed kom let. Det gør den ikke.
Men uden den havde jeg aldrig klaret den 11 år lange rejse, -
- der igen og igen førte mig til det land, hvor min fremtid lå. Vietnam.
Min rejse er ikke slut.
Men nu bliver den lettere, for jeg rejser ikke længere alene.